str. 173
tne, zapamatujeme, dokud nepřiskoěí jemu text;*) ba i souzvukem
![](../nahledy/0088-0176-1.jpg)
utkví nám jasně na mysli. To je podstata lidových motivů.
3. Z té doby lv »rozrůstají« časově, ne po nějakém vzoru, ale »ze sebe«, nejen z tónů, ale ze vsí výplni jasného vědomí.
4. Je dílem k o m p 1 i k a č n í m, tak jak jím je nápěv, tak jak básnické slovesné dílo v lidové písni. Následné motivy vyvíjejí se myšlením, »prací«. Tato »práce« je zpravidla shodná se způsoby prací nápěvných, básnicko-slovesných; ale mnohdy na ní, jako základu odchylně se myslí nápěvně i básnicky slovesně.
Neliší se nijak od myšlení vůbec.
5. Sčasování lidové písně projevuje se jen zpěvem; neusta-luje se notou, jen pamětí se udržuje.
Jest architektoniky krátké, již asi po 68V se novým veršem opakuje.
8. Sčasovka ztuhne těsnou všech složek slova
![](../nahledy/0088-0176-2.jpg)
Je jako ražený peníz, který neztratí hodnoty a tvaru, ať se zakotoulá třeba z Velké Bystřice u Rožnova do Vidče, do Něm-čie u Ivančic, do Střelíc, do Napajedel, do Vřesiny.**)
7. Každé slůvko, i když by bylo jen hláskou, vystříhá si svůj čas. Nebujejí a nepřehánějí se na něm stíny, jež by rušily klid myšlení; zpravidla do rovných dob se slabiky usazují.
8. Sčasovky z nerovných dob skládají se ze slov a nevybíjejí se ve slov ě.
Proto jsou nepoddajného účinu a břitkosti. Křeše se na každé částce jiskřivost.
Zvoní, když se lámou; každý úlomek svítí a nezhasne; teplo citové všech odstínil rozehřívá se na nich ve výheň. Sčasování
*) Skup. 97, 2a: »Huiboiký potôčiku«. **) Slkup. 144.
|