str. 385
Fr. Homolka:
Rozšíření písní mezi lidem českým.
V Holasově sbírce díl I. na str. 59. uvedena jest píseň, o níž Holas poznamenává: »Tato píseň (sloka 1.—9.) jest ohlas polského kra-koviačku. Sloka 10. jest počátek jiné české písně od Protivína: »Jen jednou v neděli«. Hol. II. č. 137.
Jakým ohlasem jest, dosvědčují poznámky k ní.
@BASv
1. Z křoví do křovíčka honí ptáček ptáčka, a já zas rozjímám, co pak je to láska?
2. Milá mně ta strana, kde slunéčko svítí, ale ta milejší,
kde mé srdce chodí.
3. Oči, moje oči, kam vy pohledáte,
v tu stranu, kde žádné naděje nemáte.
4. Oči, modré oči,
co vy se mnou máte, že vy srdci mému pokoje nedáte?
@
Tyto sloky jsou překladem polských lidových krakowiaků. Mají ovšem své změny. Ku př. v 1. sloce »a já zas počínám zpívat krako-váčka«.38)
5. Co pak to ten ptáček na dubě povídá, že prý se hoch směje, když děvče uhlídá.
6. Ty ptáčku, ty to lžeš, my jsme se potkali, a ty modré oči div, že neplakaly.
|
S malými změnami jest to Langerův krakováček č. 17., který jest vlastně navázán na lidovou píseň: »Co ten ptáček povídá, co na dubě sedá?«
7. Teče voda, teče, pode skalou hučí, kdo vzdychat neumí, láska ho naučí.
|
Tato sloka jest zase překladem polského krakowiaka:
Píynie woda, piynie, po kamieniach huczy, kto nie umie wzdychad, miJošč go nauczi. —
|
8. Nikdy nevyrostla bez bodláku růže, ani bez bolesti láska být nemůže.39)
|
9. Letí včela spěšně, kde sou sladké třešně, a mé srdce vábné, kam mě láska táhne.
|
Sloka 10. jest přídavek lidový.
38) Viz Čelakovský, Slovanské národní písně, díl III. Tyto krakowiaky uvádí též Langer s poznámkou, že jsou Celakovského. Uvedeny též v překlade J. Dunov-ského v Kytici z národních písní slovanských, vydala Siavia 1874, na str. 40.—44.
39) viz na násl. straně
|