str. 147
„A dyž se to tejdle nebude líbit, ať si veme, co je její —já sem vod ní nevzal eště, co by za nehet vlezlo, a ať si de do svej prodlu-ženej chalupy ke všem sudy."
Todle mu věrnej soused Nesvačil moc chválil.
Ve čtvrtek už se to vědělo až v Dechtově,4) že Říha poveze mámu s cérou na posvícení. — Před tím řek sedlák svý hodny Änince: „Vím už, vím, proč chodíš na krchov a tam pláčeš. Dobře, že's mně nikdy nežalovala, to by mě bylo utrápilo, ale pro tvou matku, která nás teď z nebe poslouchá, celej muj statek je tvůj. Zejtra to mamince pověz; vona se v hrobě potěši a jeji svatá dušička nám z nebe požehná." Aninka vobjala otce, zulíbala a pokropila ruce jeho horkejma slzičkama: „Muj tatínku nejdraši! Dybyste mně nedal ani troníku, stejně bych vás milovala, tak jak mě tomu matička má dycky vedla."
O, lásko, ty kvítku nebes! Oblažuješ céru a otce i matičku v hrobě.
V neděli ráno vytlačil pacholek pěknej vozejk s novou košatinou z kůlny na dvůr, říbek5) vyved z maštele fain vokšírovany šimly — byly vodpočaty0) — aby dali figuru.7)
Hoši zapřáhli, pacholek držel vopratě a dlouhej bič, sedlák vystoupil po vojeti a sed si napřed, vzal vod pacholka vopratě a bič — ale ještě se nevyjelo. Selka chtěla eště před čeládkou a starou Sou-platkou zahráti na velkou pani a začala z vozu Anince, kerá stála na záspí, rozkazovat. „To ti povídám, na všecko měj pozor! Večír všecko dobře uzavírej, vokenice zahákuj. Chasa má dovolíno do rána na Chroustovs) к muzice. Mlíko, až —" To už sedlák nemoh' dýl poslouchat. — Prásk tak silně bičem, až se šimly sepjaly a málem, že pacholka neporazili a nepřejeli. Eště že v čas uskočil. „S Bohem, mý dítě!" zvolal na Aninku. — „S Bohem, muj drahej tatínku!" — a už letěj šjmly po návsi, a opravdu, moc pěknou figuru dělaj!
Šouplatka chytila Aninku vokolo krku: „Mý dítě drahý! Dyť tebe musí mit každej rád, i ta němá tvář. A pro tvý dobry srce dá ti Pam-biček chčesti a zdrávi."
A už tu byly taky kočičky a pejsek i všecka ta havěť. Telátka vyběhly z chlíva a vesele si hopkovaly. „Aninko naše" '■— pravila chasa — „my к muzice dnes nepudem', aby ti nebylo tady smutno." — „Né, né; jen si děte, já vám přeju za čas to vobveselení; mně doma smutno nebude. Šouplatka si lehne na morání,9) aby měla na starosti dobytek, dyby se stalo, že by se kráva vodvázala nebo zapletla. Já si vemu к sobě kočičky a voříška a bát se nebudu."
Odpoledne, dříve než sluníčko chejlilo se к západu, hnala Aninka husičky na pastvu. Ty, jako mali školáci, šly za Aninkou v řadě a před ni kočičky s vořiškem. Šly až tam nahoru za dědinu ke hřbitovu u bi-lyho kostelíčka.
4) Ves na Hořicku. Také Dehtov.
5) Hoch škole odrostlý, přidělený čeledínovi. Velikou urážkou bylo říci tomuto, že je říbek.
6) Nebylo jich delší dobu užito ku práci.
7) T. j. pěkně se nesli.
8) Ves na Hořicku.
9) Visuté lože pro děvečku. Čeledín spával někde na „baráku" v konírně.